З А М Р Ъ З Н А Л И
Не я виждам.
Хайде да почакаме още някоя минута, сега се сменяват.
А наистина ли ще мине?
Да! Стопроцентово. Отпусни се. Освен това, тя обича Линч.
Обожава го.
Аз съм готин.
Това ли е тя?
По дяволите!
Паркър, приближи се към него, поусмихвай му се.
Е... пострелкай го с очички.
Какво? Аз "да се приближа"? - Да.
Не. Не искам да играя вашите игрички.
Но трябва само да го доближиш и да кажеш: "С приятелите ми"...
По-добре приятелки. С приятелките.
"Аз и моите приятелки сме си забравили кредитните карти,
но можем да ти платим за билетите. Влез ни в положението".
Дан, това е толкова глупаво! - Дай ми парите. Давай.
Дан, няма да стане. - Ето ги. Вземи. Започни с 50$.
На мацката й беше достатъчно. Опитай се някак да го убедиш.
Дан, не искам... - Моля те, погледни ме.
Преди всичко, не се страхувай, и ще стане.
Паркър, ти си чаровница.
Да, и накрая кажи, че губим, ако ни откаже?
Макар че няма да откаже. В такива случаи не отказват.
Дан, отиди ти. На мен ми е неудобно.
Ама не се притеснявай. Ще мине като по ноти, ще видиш!
А защо аз? - Ами ти си момиче.
Очарователна си. Чаровно момиче. И се усмихваш прекрасно.
А сега така... и така.
Да. Е, върви да го покориш.
Давай, не бой се. - Е, добре!
Внимание! Напомняме ви, че всеки скиор и сноубордист може
да се стопли и хапне в кафенето ни, което работи до последния клиент.
Здрасти! Дай една цигара, моля те.
Аз съм Паркър. - А аз - Джейсън.
О, страхотно! Брат ми е Джейсън. - Направо невероятно!
Аха. Е, добре, няма да ти преча, все пак си на работа.
Ти си зает и така нататък... О, Боже, ама че тъпо.
Е, ние с приятелките ми пристигнахме да се разходим, да се попързаляме,
а аз съм такава блондинка, че обещах да купя на всички билети с мамината
кредитна карта и случайно я забравих в една бензиностанция.
А, да. - Не! Аз всъщност имам пари,
но не стигат за три билета. - А колко по-точно имаш?
Петдесетачка.
Ще ме изхвърлят от работа.
Не, няма да се навие. - Ще се навие! Затвори си устата, а?
Мен друго ме интересува, на него... как се казва: "минимум"...
Ще му стигне ли му минимум или ще трябва да се наддаде малко?
Аз и така бих го извозил.
Днес е щастливият й ден!
Ти да не би да възразяваш. - Разбира се. Изобщо не се впрягам.
Просто искам да кажа, че с теб не сме ритали от миналата година.
Не дойде на мач, а нашите спечелиха. - Идвах при теб на мача, недей така!
Аха. За десет минути.
А мачът е много пъти по 10 минути.
Аз излизам с момиче. И на теб май не ти харесва.
А, не, всичко е нормално, но как да ти кажа,
Холистън беше планината ни, а твоята не умее да стои на дъската.
Учи се по малко. - Така ли. Да.
Значи съм предател? Ако това те притеснява, да си беше казал.
Не, всичко е нормално. Не се пали. Извинявай. Забрави за това, пич.
Внимание! Скиори и сноубордисти! Лифтът на Холистън ще отвори
от следващия петък до неделя.
Е, добре.
Ти си невероятна! Гордея се с теб, Паркър!
Беше страхотно, нали? - Да, ти си пич.
А... колко останаха? - Николко.
Цялата стотачка ли му даде? - Ами да. 50 му бяха малко.
Ясно. И между 50 и 100 за теб няма ли други числа?
Да речем - 55 или 75? - Дан...
Имах две по 50, ресто ли да искам? - Аз бих си поискал.
Все пак, така е по-изгодно, отколкото да си купим билети.
Аз не бих дал толкова кинти.
Здрасти!
Приятелки? - Здрасти, пич!
Колко ли тъпаци си купуват билети! А на нас ни е аванта.
Благодарение на теб, скъпа.
Да! Значи вече съм любима? Никога не си ме наричал така.
Не си падам по "писе", "коте".
Нарича ме "Паркър". - Ами това ти е името.
Знам. Но би могъл да ме наричаш по-нежничко: котенце, миличко...
Едно гадже ми викаше в леглото на фамилия. Представи си!
Казваше ми: "О, Линч! Ти си силен! Повали ме, Линч"!
Като че се бием в компютърна игра. - Аз мога да те наричам О'Нил.
Тогава, даже не си и мечтай за секс.
Дечица... - Спокойно, Линч!
Аз не съм ти гадже. Не ми изпивай кръвта.
Никой не казва, че ми пиеш кръвта.
Да не си помислиш... Миличко!
Да.
Дан каза, че вече си се научила да се пързаляш на дъската.
Ами не знам, може и така да е. Миналия път се пързалях добре?
Да. С всеки изминал път падаш по задник все по-уверено.
Отначало е малко непривично, но и в него може...
да се достигне майсторство.
Джо, а ти кога ще изхвърлиш тези глупави ски?
Е, хайде. - Какво?
Разбери, сноубордистите за мен са като емо.
А след десет години тази мода ще отмине.
Аха! Някога казваха същото и за рапа.
И то си е така.
О, колко е приятен планинският въздух.
Днес мирише... на раково образувание.
Джо, знаеш ли, тъпо е пушачи на трева да ме поучават,
че пуша цигари. - Ганджата е поне малко полезна.
Да. А цигарите са боклук. Смърдиш като пепелник.
Като четката за зъби на стар пръдльо.
Стар пръд... Ти на дядо си четката ли си подушвал?
А своята помирисвал ли си?
Не. Не съм фен на нюхането на четки. - Смърди, честно казано.
Не съм болен като теб. - Да, смърди.
И защо ли съм приятел с теб? - Не знам.
Дай да си дръпна.
А кога ще се върнем?
Имам да чета много през ваканцията! - Паркър наруши правило №1. Чу ли!
Какво? - Наруши правилото.
Кое? - Ни дума за грижи, докато сме тук.
Идеята е да забравиш всичко и да се радваш на живота.
Вкъщи ще се занимаваш с всичко това. - Добре. Добре.
Ей, момчета! Кой си прецака кабинката?
Ей, ти какво се ежиш? - Пич!
О, яко! Ама че двойка!
Паркър! Всичко е наред.
Някой го е страх от високо? - Не.
Не? Значи това няма да те уплаши?
Какво правиш? - Не бъди дебил!
Не ставай идиот! - Извинявай.
Коте, не се притеснявай. Откакто се пързалям, само веднъж
съм видял да се къса въже и кабинката да пада.
Добре. Имаш плюс за "коте", но според мен си измисляш, Дан.
Не се притеснявай, точно ти ще умреш от пушенето.
Ей, платили сме си да се возим! Движение!
Джо, парите всъщност бяха мои. - Е, ще ти ги върна, не се безпокой.
Добре. - Разбира се.
Е, това е вече друго нещо! Готови ли сте?
А защо да слагам каска? - За безопасност.
А защо вие сте без каски? Само децата са с каски.
Защото и те още се учат, като теб.
Престани да спориш с мен, просто го сложи и това е. Ето.
Но, Дан, аз не искам.
Даже професионалистите слагат каски и не се комплексират.
Вие просто ми се надсмивате.
Не! Не. - Да! Разбира се.
Момичетата с каски са секси. Нали, Джо? Кажи?
Да.
Да ти помогна ли? - Ами не знам.
Ремъкът трябва да се стегне тук. Ще ти помогна да станеш.
Ето така. Сега ще го стегна. - Да. Благодаря.
Няма проблем.
О! Колко е готин! - Момичетата сами му падат.
Така добре ли е? - Да, доста по-добре е.
Какво правиш, идиот такъв! - Ти луд ли си? Аз й помагам.
Какво ти става, Райън? - Той те опипваше!
Не ме опипваше. Бих го ударила.
Ти върви, става ли? Сега ще дойда.
Извинявай, моля те. Понякога е такъв тъпак.
Аз исках само да помогна.
А той е толкова смахнат, че вече не знам.
Нарани ли се? - Всичко е наред.
Благодаря ти за помощта. И още веднъж извинявай.
Между другото, казвам се Шанън. - Джо.
Шанън! Хайде!
Добре. Радвам се, че се запознахме. - И аз.
Е, добре, аз ще тръгвам. - Желая ти късмет!
Чао. - Чао.
А аз вече исках да му разбия мутрата.
Да, видях, Линч. Зарежи го, той е загубеняк.
Пълен нещастник!
О, хайде по-късно да обсъждаме колко сте велики?
Но нали за теб аз съм супер. - Разбира се.
Котенце...
Ето, виждаш ли, получава се!
Забавно. Държа се...
Идвам! Справям се! Поне не падам постоянно!
ПЛАНИНА ХОЛИСТЪН, ВИСОЧИНА - 1651 МЕТРА
ПОМОГНЕТЕ ДА ГО НАМЕРИМ
Казвах ти! Да отидем в Окимо или в Килингтън, и изобщо, на север.
Да се разходим и попързаляме. - Хайде на Коледа, двамата.
Но там не е като тук, на запад.
Там изгледът е като в реклама.
До върха стигаш с три лифта. Смятай. Всичко там е по-възрастно.
Впрочем, като пързаляне, на детската писта беше забавно,
но бих искал да се спусна още веднъж, по-сериозно.
Ако искаш да се спускаш сам, ние не те спираме.
Не, всичко е наред, просто да гледам как Паркър цял ден
пада по дупе на снега беше забавно, но все пак бих искал да се спусна
истински.
Струва ми се, че за днес ми стига. Така че аз ще остана,
а вие се пързаляйте, ако искате.
Не исках да те обидя, нямах това предвид. Изобщо не съм казал...
Казах ти, че не бива да идвам с вас. - Не, не.
Не, Паркър, аз не бях против ти да дойдеш с нас.
Не, той сам ми каза да те поканя.
Е, хубаво, в никакъв случай не искам да ви преча в момчешките забавления.
Няма да се обидя. Тук има толкова много развлечения.
Дан, дай ми ключа, и ще отида да почета СМС-и.
Не, почакай, по-добре седни да поговорим.
И кой ще ти пише сега? Или майка ти ще се заоплаква,
че това е така или не е така. Няма да ти дам ключа, съжалявам.
Извинете, ако съм ви развалила цялото удоволствие.
Какво говориш! Жалко, че не чу, какво разказвах,
преди да дойдеш. Беше интересно...
Казах, че е страхотно, че сме тримата...
и така се забавляваме. Тримата заедно, разбираш ли?
Какво?
Е, да, видях как падна няколко пъти. Ами Дан?
Той се учи да се държи на дъската, не знам, три месеца, не по-малко,
а дотогава изглеждаше безнадежден. - Хайде де.
Измисляш си? - Така беше!
Джо! - Аз сега ще дойда, става ли?
Ей! Здрасти! - Здрасти! Исках пак да се извиня.
Хайде, глупости. Той има късмет, че съм пацифист.
Макар че гаджето ти е здравеняк.
Не, отдавна вече не ходим с него. Опитваме да останем приятели
и всичко такова, но, както виждаш, не се получава съвсем.
Разбирам. - Дойдохме със старата компания,
да се попързаляме, но всичко това няма значение.
Изобщо, чувствах се неудобно и исках да се извиня.
Да, няма проблем.
А следващата събота ще идваш ли? - Аха. Сигурно, да...
С приятелката ми често идваме тук, така че, може би ще се видим?
Да, би било хубаво, нали? - Добре.
И така, до скоро? Супер. Е, чао!
Почакай! Дай ми телефонния си номер, за да не се загубим.
Да, разбира се. - Никога не нося телефон на пистата.
А аз не нося химикал. Извинявай.
Добре. Тогава просто ми кажи номера, а аз ще го запомня.
Имам добра памет, почти не пуша трева.
Защо толкова рано затваряте? Работите само три дни?
Напиши жалба. - По-добре ми върнете парите.
Ти какво, човече? - Пързаляхме се само четири пъти.
Да не се караме, моля. - 8-30.
Какво? - Само го запомни.
Един път само. Хайде, моля. - Съжалявам.
Бих ти дал пари, но нямам повече.
8-30. Имаш ли химикал?
Парите нямат нищо общо. Наближава циклон
и сме длъжни да приберем всички от върха. Няма начин.
Добре. А ако се спуснем набързо: хоп, и вече ни няма?
Ще се спуснем със светлинна скорост.
И ти дадохме сто кинта. Пусни ни.
Моля.
Бегом. - Ще се спуснем много, много бързо.
Като вятър. - 7-8-60.
За стотачка можеше да е по-учтив.
По дяволите! Мислех, че до десет е отворено. Ами нощните спускания?
На Вачусет се пързалят и нощем, така е. Трябваше там да отидем.
Там е като планината Куай. А ти запомни ли числата?
8-30. - О, ти си взел телефонния й номер!
А какво мисли нейният мучачо? - На който гащите му очертават члена?
Как бяха числата? 7-8-60.
Паркър, не помниш ли, 7-8-60? - Не помня.
ЗАТВОРЕНО
Какво, напечели ли се? - Да.
Пендърграфт иска да разговаряте. Графиците за другия уикенд.
Стоп! Аз говорих за отпуск! - Нищо, ще поработиш.
Не се бъзикай, Рифкин! Брат ми има ергенско парти. Преди месец казах!
Иди да говориш с шефа. Сам е.
Аз съм шафер на брат си!
Е, да изключвам ли? - Още трима се спускат.
Изчакай ги и изключвай.
По-бързо да се прибирам, че умирам от глад!
Защо не пожела да ядеш пица с нас? - Имаш предвид парцала с доматен сос?
Това не е пица. Това е неудачен опит на тракторист, а не пица. Не.
Може да минем в "Папа Джино". На път за вкъщи е.
О, супер! Ще изям цяла огромна пица сама. Наистина.
Ха, вижте ги! А ние сега ще прелетим по склона като торпеда край тях.
О, да, сега ще им натрием носовете!
Съливан! Бъди добър, направи ми услуга.
Яко ми се пикае. - Какво? Не те чувам!
Смени ме за минута. Чуваш ли?
Ама че тъпак!
Какво е това! - Просто вятърът, Паркър.
Казвай "коте", а не "Паркър".
Последната кабинка мина.
Изключвам лифта.
Време е за прибиране.
Ама че работа!
Предаваме се, дай нататък. Не ни е до шеги. Благодаря!
Кой помни вицове?
Какво казала ученичка на баща си, когато загубила девствеността си?
Отдръпни се, ще смачкаш цигарите.
Нещо такова.
А кой от каква смърт се страхува?
Що за идиотщина? - Да, не е много подходяща тема, Дан.
Лично мен най-много ме е страх от акули. Да умра в пастта на акула.
Но не както изяждат сърфистите.
Когато тя идва от дъното и ти не я виждаш.
А както във филма "Челюсти". - Момичето от постера е страхотно.
Да бе. - Тя е гола и това е страхотно.
Не, реално да видиш как към теб плува акула,
според мен е най-ужасната смърт. Да осъзнаваш, че ей сега тази твар
Да осъзнаваш, че тази твар ще те изяде жив ей сега,
е по-страшно от всичко на света.
А вие видяхте ли в Интернет клипа за пича, след когото...
жив тюлен изскочи от водата? - Затова плувам само в басейни.
А според мен, най-страшно е да изгориш жив.
Всъщност хората умират от задушаване, а не усещат огъня.
Това е факт.
След 11-ти септември три дни подред гледах телевизия.
Видеото, в което хората скачаха от търговския център.
Представяте ли си какво е било вътре?
Когато стигаш до извода, че е по-добре да скочиш.
При скок от толкова високо, сърцето спира. На земята падаш вече мъртъв.
Е, да, умнико, а според теб, кое е най-страшно?
Какво? - А, не! За всичко имаш отговори.
Казвай, от какво те е страх?
Лично мен - от ямата на Сарлак.
Не разбрах, повтори?
Ямата на Сарлак, "Завръщането на джедаите". Ей! Ало...
В нея бавно те смилат хиляди години. Какво може да е по-лошо?
Джо, а защо си нямаш гадже? Защо?
Ей, защо не млъкнеш!
Защо не се движим?
Изчакай малко.
Това е нищо. Миналата година имаше такава виелица!
С момчетата висяхме половин час. Едно момиче падна и си счупи крака.
А аз: "Без паника, вдигнете я, какво зяпате, приятели"!
Събра се тълпа, чеше си езиците какво да я правим,
а на нас топките ни едва не откапаха от студ!
И пръстите си не чувствах, докато седях там.
По дяволите! Какви са тези номера?
Ситуацията е по-сериозна, отколкото можеш да си помислиш!
Що за шегички! - Дан!
Знаете ли, май си пуснах в гащите.
Ей?! Включете осветлението, мамка ви!
Забравили са, че сме тук. Никой и не знае, че ние сме тук.
Не са ни забравили. Навсякъде висят камери за следене.
Ей?! - Тъпаци, включете лифта, ще замръзнем!
О, Боже! А ако не може да го включат? Ако са си заминали у дома?
Виж какво. Успокой се, става ли? Не се поддавай на паниката.
Джо, напомни ми да набия канчето на онзи тлъст гад.
А ти какво му наговори? - Че какво? Нищо не съм му казал.
Вбесил си го и ето, че си отмъсти. - Но е наясно, че сме тук!
А защо изключиха светлината, Дан?
Може би е част от атракцията да плашат клиентите?
Знам ли? Може, да се е скъсала жица, случва се понякога, повярвай ми.
Не се е прибрал. Това е невъзможно!
Е, насадихме се.
В най-лошия случай ще ни сложат стълба, така ли е?
Или аз ще се пусна и ще скоча. Вече съм скачал от такава височина.
По принцип не е страшно.
Трябва да се измъкнем! Защо лифтът спря?
Защо увиснахме над бездната, Дан?
Колкото и да крещиш, лифтът от това няма да тръгне, ясно? Боже мой!
Не ми викай, моля те!
Не исках да викам. Такива проблеми се случват, да.
Но разбери, не оставят хора на лифта ей така. После ще ги съсипят в съда.
Боже мой, какво приказваш? Тук вече няма никой друг, освен нас!
Казвам ти, че няма да ни изоставят. Просто ми повярвай.
Днес е неделя, мамка ти! Неделя. А лифтът отваря само в петък!
Цяла седмица ще стърчим тук! О, Боже!
Няма да сме тук задълго. Паркър! Паркър, погледни ме!
Успокой се. Собствениците няма да допуснат това.
Даже и да са пълни идиоти, ясно?
Хора, помощ! Помогнете, който и да е! Помощ!
Ей, ей, успокой се! Няма нищо. Всичко е наред. Тихо.
Сега ще подадат ток, и ще тръгнем нататък. Сериозно.
Искам да пишкам.
Ужасно ми се пишка, наистина!
Да, и аз не бих имал нищо против. - Пфу! Линч!
Ако си извадиш маркуча, ще повърна.
И как, според теб, да го направя?
А аз как да пишкам, не те вълнува? - Е, не знам.
Ще вдигна това, а ти ще се промушиш. - Спусни! Луд ли си? Пусни я веднага!
Но това е само преграда. Тя нищо не решава.
И нека си е там, където трябва, така ми е по-спокойно.
А как ще пишкаш?
Ще стискам. - Какво? Една седмица?
Какво сега? Тя сама каза, че ще висим тук цяла седмица.
Ще потърпя.
А аз не мога да стискам, вече съм на зор.
Това е ужасно. Линч!
Е, извинявай, моля те.
Нямам намерение да стискам на такъв студ.
И да чакам, докато оправят всичко.
Това е друго нещо.
Ей! Хора, тук сме! Помогнете ни! - Моля ви! Хора!
Помощ! - Някой да помогне!
Спусни преградата, Линч, мамка ти!
Боже, цялото ми тяло е вцепенено!
Ей! Вижте! - Булдозер, спасени сме.
Булдозер! Помощ! - Ние сме тук, горе! Помогнете ни!
Ние сме тук, горе! - Помогнете ни!
Погледнете нагоре! Тук сме!
Коди, тук базата! Тук базата.
Защо спря? - Той ще ни спаси. Видял ни е.
Коди слуша.
Ей, човече, къде си?
Близо до Пайнуд, да взема Барнс.
Обръщай, той е тук вече, няма кого да взимаш.
Връщай се в базата, циклонът наближава.
Да, разбрано.
Къде тръгна той?
Накъде тръгна? Ей! - Стой! Къде отиваш? Ей?
Ама какво правиш?! Къде така, пич?! - Ей! Помощ! Ние сме тук, горе!
Ние сме тук! Помогнете ни! Ние сме горе!
Цялото ми лице гори. - Май ще пуснат ток.
Не, няма да пуснат. - А би трябвало.
Някой знае ли колко е часът?
Ей сега ще изтичам в съблекалнята, ще погледна на телефона.
Добре. Три имена на най-вкусните корнфлейкс.
Е? Тогава ще почна аз. "Зрънчо".
Хайде, спри.
"Космически зрънца". - Престани, умолявам те.
Стъпя ли на твърда земя, веднага ще изтичам в супера.
И ще изям там, всичко, което видя, и болтове и гайки.
Всички са си отишли у дома. А за нас са забравили.
Най-големите звезди. Започвай.
Някой от нас трябва да скочи.
Една седмица няма да издържим, тук ще издъхнем.
Шшт. Успокой се.
Дан, не искам да умирам. - Не плачи. Не се отчайвай.
Няма да умреш, обещавам ти, повярвай ми. Нали?
Много ме е страх.
Не се страхувай.
О, Боже!
А кой беше най-хубавият подарък, който сте получавали за Коледа?
Кученцето ми - Шейна.
Дан? Не искаш ли? Е, хубаво. Значи е мой ред.
А за мен - ските. Чухте ли? Моите ски.
О! По дяволите. О, не!
Всичко наред ли е? Погледни ме. Чуваш ли? Погледни ме.
Цялото ти лице... изглежда, е премръзнало.
Така бързо не може да премръзне. Откога сме на студен въздух?
Приблизително, няколко часа.
Дан, какво правиш? - Искам да скоча.
Даже не помисляй! - Ще скоча!
Даже и да се осакатя, някак ще стигна и ще ви пратя помощ.
Дан, тук е високо, не скачай. - А ти какво предлагаш?
Вместо скок ли? - Да!
Аз... предлагам да изчакаме утрото. Тогава ще се появи някой, чистачът.
До петък лифтът е затворен, защо да разчистват снега?
Никой няма да дойде насам, не говори глупости.
Не ме оставяй, Дан. - Всичко ще се оправи.
Джо ще остане с теб, разбра ли? Нали? Не се бой.
Мамка му, за какъв дявол! Не, пич, помисли!
Дан! Не ме оставяй! - Спокойно, погледни ме.
Не скачай. Умолявам те!
Всичко е наред, коте. Всичко ще се оправи.
О, Боже, недей, пич. Чуваш ли? Недей.
Спомняте ли си, казах, че вече съм скачал от такава височина?
Е, излъгах ви, много ме е страх.
О, Боже мой. О, Господи!
Господи, какво ми е на краката?
Боже! Счупих си и двата крака! Помощ! Помогнете ми!
Можеш ли да се движиш?! - Не мога да се движа!
Добре, дръж се! Дръж се, котето ми! - Къде тръгна?
Трябва някак да се спусна. - Не смей! Че и ти ще се осакатиш.
Не, остани там! Не смей да скачаш! Остани на лифта!
Кажи, счупването сериозно ли е? - О, Боже. Много сериозно счупване!
Костта ми стърчи!
Помогнете ми! Помощ, който и да е!
Дан, слушай! Дан, а изобщо можеш ли да се движиш?
Не, пич, много е зле! - А да се плъзнеш по склона?
Не мога никъде да се плъзна. Кръвта ми изтича!
Разбрах.
А можеш ли да спреш кървенето? - Как?
Почакай. Ще ти хвърля шала си!
Дръж!
По дяволите! - Дан, ей сега, момент.
Ще ти хвърля моя шал! Гледай. Ето.
О, Боже! Взех го! Чуйте, взех го!
Браво! Дан! А сега си превържи краката.
Връзвай над раната, за да спреш кървенето, разбра ли?
Дан, миличък, стой! Ще ти хвърля якето!
Не, не го събличай! Не го сваляй, ще замръзнеш!
Всичко е наред. Ще се прислоня към Линч. Моля те!
Казвам ти, не го събличай!
Ей, Дан! Ще опитам да се добера по въжето до някоя кабинка,
която е по-близо земята! - Какво? Внимателно, пич.
Тези въжета са много остри!
Сигурен ли си, че можеш да се добереш до него?
Не умея да се набирам. - И не опитвай! Не се катери!
Майка ти беше помолила ректора да те освободят от физическо!
Ей, Джо! - Какво?
Спомняш ли си Джени Блут? Тя се набираше като войник!
Виж, даже да се добера до такава кабинка,
колко такива ще се наложи да мина, докато стигна до земята?
На всеки стълб има стълбичка! Разбра ли?
Трябва само да се добереш до стълб.
Разбрах. А далече ли е от тази кабинка до стълба?
Кой знае. - Ще видим.
Сега, Дан, чакай!
Стой, ами ако и ти паднеш?
Ако останем тук, съвсем ще замръзнем, а той ще умре.
Дан, сега ще опитам да се добера до следващата кабинка!
Миличък! Миличък, ти ли беше това? - Какво?
Ей, замълчи, Дан! Замълчи!
О, Господи! Боже мой! Вълци вият!
Дан, не са вълци, по-скоро са койоти. Спокойно!
Помощ! - Знам как вие вълк!
Страх от хора, даже няма да се доближат! Успокой се!
Не бой се. Помниш ли поне един случай за вълци, нападнали хора?
Та те просто бягат, пич! А и вълците тук са дребни!
Дан, миличък! Можеше да бъде и по-зле, нали?
Е, накъде по-зле от това?
Можеше да паднеш в ямата на Сарлак!
Ето, Паркър знае как да разведри обстановката.
Гаджето ти е право, Уокър! И като цяло е готина!
Моля те, покатери по-скоро! Тръгвай, моля те!
Добре, дръж се! Всичко е наред.
Всичко ще е добре, Дан!
Ех, че забавно! Никога не съм се боял от високо, а сега...
Какво аз... Как да ти помогна? - Не знам. Дръж ме за краката.
И да искаш, не можеш да ме удържиш, но...
психологически би помогнало. - Добре.
Давай.
Високо. Тук е нереално високо!
Какво да правя, кажи? - Нищо. Просто помълчи, става ли?
По-бързо, умолявам те! - Дан! Моля те, не ме отвличай!
Там всичко е в лед! Ей, Дан! Чуваш ли, пич?
Тук всичко е в лед, но ако успея да го разбия, ще мога да изпълзя.
Давай!
О, по дяволите!
И какво да правя сега?
Ей, чувате ли! Какво да правя, мамка му?
Не се доближавай до него, копеле!
Дан! Как си там?
Поне засега жив.
Ами нали ти казах. Боят се от теб повече, отколкото ти от тях. Нали?
Не знам, ужасно ме е страх! - Знам, братче. Знам.
Вече не си чувствам краката. Това е лош признак, нали?
Дори вече не ме болят.
И това вече е зле. - Ами не, всичко ще е наред!
Макар че върви на лошо.
Трябва да го вдигнем!
Ей, ей. Я направи така. - Какво? О! Прилича на изгаряне.
Не, това е премръзване. - Какво?
А аз нямам ли такова по лицето?
Не знам. От тук нищо не се вижда.
Не пипай, не пипай! Спри! Не бива. - Така сърби, ужас!
Знам, но може да си смъкнеш кожата. - Какво заседна там?
Сега! Опитвам се! Дръж се!
Внимателно!
Замълчи, моля те. - Добре.
Аз съм силен, ще успея.
Държа те. - По дяволите!
Не гледай надолу!
Ама че са ми тежки ботушите!
Въжето сряза ръкавиците!
Всичко наред ли е?
Болят ме ръцете!
Какво? Какво има? - О, Боже!
Какво става? Какво?
Държа. Държа те! Всичко е наред. Държа. Не бой се, всичко е наред.
Какво стана? Какво? - Не гледай надолу.
Защо? - Не гледай, чу ли.
Линч? - Тук съм, братко.
Не й давай да гледа надолу! Не гледай надолу, Паркър!
Дан!
Няма да й дам да гледа! Не!
Тя не трябва да види това! Господи! - Дан!
Дан!
Не!
Дан!
Главно, не слушай! Успокой се и не слушай!
Тихо, тихо!
Дан!
Въжето ми сряза ръкавиците, проби ми дланта.
Защо му позволи да скочи?
Ти шегуваш ли се? - Тук е прекалено високо.
Та той каза, че е сигурен. Можеше ти да го спреш!
Я почакай, ти мен ли обвиняваш за това?
Не. Не, не те обвинявам.
Всъщност, ти си му гаджето. Защо ти не скочи да го спасяваш?
Но той не ме слушаше. - А мен послуша ли ме?
Казах, че това е лоша идея, казах, че тук е твърде високо.
А ти какво каза? Ти само цивреше.
Така че, не обвинявай мен за смъртта му!
Откога се срещахте с него? Една година? Може би повече?
А аз, мамка ти, го познавам от детството!
Просто трябваше ти да... - Какво аз?
Кажи де! Кажи!
Трябваше аз да скоча? - Не.
Но ти това искаше да кажеш. - Не, аз... Не го мислех.
А, нищо. Добре. Ясно. По-добре там да бях лежал аз?
Та на кого съм нужен, нали? - Не.
А знаеш ли какво ще ти кажа?
Ако не бяхме стояли цял ден на детската писта,
щяхме да сме се напързаляли и отдавна щяхме да сме си вкъщи.
Прости ми.
Ако не се беше натресла тук с нас, ако просто си бе седяла у дома
и не се бе опитвала да бъдеш с Дан навсякъде,
навсякъде и винаги, постоянно, най-добрият ми приятел би бил жив!
Това е несправедливо. Несправедливо!
Несправедливо е това, че най-добрият ми приятел го няма!
Мъртъв е и няма да се върне.
Съжалявам. - Майната ти!
Много... Много, много, много съжалявам.
Извинявай.
Извинявай. Извинявай
И ти ме извини. Не исках да те оскърбя.
Наистина, не исках.
8-30.
По дяволите! А моят номер е 768...
...7860.
8307860. - Да.
Ще й се обадя веднага щом се измъкнем от тук. И знаеш ли?
Ще й направя предложение. Без майтап. Ще звънна и ще кажа нещо такова:
"Здрасти, Шанън! Джо е, срещнахме се на ски пистата. Ще омъжиш ли за мен"?
Ще си купим къща, ще имаме две деца и ще си вземем куче на име Стив.
А къщата с какви пари ще купиш? - С нейни. Тя има... чудесна работа.
А какво работи? - Ортодонт.
А, ортодонтите печелят доста. - Да.
Сигурна съм, че с нея ще бъдете много щастливи.
8-30-7-8-60.
А кой ще нарече така кучето? - Аз.
Само че Стив не е подходящо за куче. - Кой ти каза?
Нали няма да кажеш на някой непознат: "Това е кучето ми, Стив".
А защо не? Стив е прекрасно кучешко име.
Все едно да наречеш котка Мишка.
Котки няма да има. Само куче, Стив.
А там Шейна вероятно е гладна.
Каква пица ще поръчаме? - Горкичката ми.
Шейна. Горкичката ми.
Тя няма да се сети, че аз ще си остана тук.
Вероятно мисли, че съм я забравила, изоставила.
Сега седи пред вратата и чака. И лае от тъга.
И при всеки звук изпод вратата, отива до нея и се ослушва.
Ами ако съм аз?
А аз никога, никога няма да се върна при нея...
И тя, нещастната, ще умре, ще умре без мен.
Ще умре от глад, и всичко заради мен.
Аз съм виновна за всичко.
Хайде пък и ти, няма да умре. И ти няма да умреш.
Бедата е, че ключът от дома е у мен, и той е единствен.
Да, но ако тя дълго лае, съседите ще избият вратата.
Някой ще разбере, ще се сети. С нея всичко ще е наред.
И с теб също.
И с теб.
Искам да видя мама. И да я прегърна.
ЗАТВОРЕНО
Мислех, че това е сън. И че всичко това ми се е присънило.
Всичко наред ли е? - Всичко е нормално.
Измръзването се задълбочава.
Така ли? Станало е по-зле? - Не, не пипай. Там е рана.
Вече дори не сърби.
Главно, не докосвай лицето си.
Измъкнем ли се, ще те заведа на лекар и той ще оправи всичко.
И ти имаш по лицето си някакви червени петна.
Значи и мен ще ме лекува. Не, не, не пипай. Не пипай, моля те.
Ето, че се разсъмна.
Може би сега някой ще се появи. - Кой?
Някой от служителите. Е, не знам.
Е, не знам. А и щом не се прибираме, ще почнат да ни издирват.
Никой не знае, че сме тук. Лично аз на никого не съм казала.
Ей?! Хора, помощ!
Ако стигна до стълба, може да сляза по стълбата.
Как ще лазиш по въжето с такива ръце?
Втора нощ няма да преживеем.
А ако наистина изведнъж някой се появи...
Дали просто да не почакаме? Някой ще дойде, рано или късно.
На слънчице е някак по-добре.
Първо измръзнахме, а сега ще изгорим. Трябва да се внимава с желанията.
Защо си нямаш гадже?
И какво да ти отговоря?
Понеже си готино момче и момичетата си падат по теб,
а нямаш сериозни отношения.
Имах едно гадже... - В училището не се зачита.
Не, беше вече в първи курс. - Коя беше?
Казваше се Ани. Запознахме се, когато кандидатствахме заедно.
После цяло лято си писахме имейли, а през септември, започнахме и срещи.
Истински я обичах. Имахме почти еднакви вкусове.
Тя обичаше "Аеросмит". Ходехме заедно на концерти.
И после какво?
Тя обичаше същите филми като мен.
Фантастика.
Бяхме идеалната двойка, като в романите.
Но... сте се разделили?
Както става винаги. Не... Знаеш ли как свърши всичко?
Тя тръгна с друг. С Дин. Пословичен дебил от братството.
Значи, тя те заряза? - Не, аз я зарязах.
Седяхме в студентското кафене един срещу друг,
аз гледах към стената, а тя всеки, който седеше зад мен.
И изведнъж виждам, че тя...
гледа конкретно някого и се смее,
а аз казвам: "Какво е смешното?" и си мисля: "Какво става?",
а тя...
"Дин те имитира".
Тогава се обръщам, искам да го цапардосам,
но за късмет, не мога да го открия. Беше пълно с хора.
Копелето, хвърлило око на гаджето ми ме вижда, а аз не мога да го открия.
Да, това е неприятно.
Та така, аз се разстроих. Станах и си отидох.
Просто стана и си отиде?
Да, казах й: "Заминавай си при Дин, а мен не ме закачай"!
Ама че кофти...
Може би не биваше да си тръгвам така бързо, може би...
напразно се размекнах тогава, разциврих се като момиче.
Понякога ми се струва, че тогава че тогава изтъпях. Е, прецаках се.
Кажи й всичко, така, както е. Когато се върнем, звънни й.
А трябва ли...
Тя е с Дин.
А аз не опазих Дан.
Какво можеше да направиш? - Седях тук...
а той умираше пред очите ми. - Е, успокой се.
Не сме виновни за смъртта му. Нищо не можехме да сторим.
Той скочи, за да спаси нас, разбираш ли?
Аз го обичах. Щяхме да се женим.
Знаеш ли, в първи клас,
когато останахме без майките си за първи път,
през първия ден в училище, без родители наоколо.
Тогава Дан беше толкова дебел.
Не се шегувам, дебел беше!
И когато майките се наканиха да тръгват, Дан не пускаше своята.
А когато тя си отиде, той стоя пред целия клас и плака като момиче.
Да, това е той. - Ти още не знаеш всичко!
Тогава учителката... как се казваше?
Мисис Шифрин! И мисис Шифрин опитва да успокои тлъстото хлапе.
И пита: "Дан, може би в този клас
имаш някакви приятели? Може би искаш да седиш с някого"?
И тогава сополивият мухльо се лепва за мен и казва: "С него".
А аз дори не го бях виждал дотогава, въобще не го познавах.
но кой знае защо, той посочи точно мен.
И какво, седя ли с него? - Да, почти цяла седмица!
Едва се събирах на един чин с дебелобузестия Дан!
С Дан често си припомняхме тази история.
Дан не умря, за да загинем и ние с теб.
Помогни ми.
Всичко нормално ли е? - Да.
Боже мой! - По дяволите! Дръж се!
Господи! Кабинката сега ще падне! - Не, не бой се! Няма да падне.
О, Боже!
Ръката ми! Боже!
Ръката ми!
Дръж се!
Не!
Да пукнеш, Джени Блут!
По дяволите!
Ей, Паркър! - Какво?
Вземи моята щека и я хвърли колкото можеш по-далеч насам!
Какво? - Казвам...
Казвам, хвърли ми щеката колкото може по-далеч, насам.
С нея ще се отбранявам на земята.
Да, сега!
Хвърлям!
О, Боже!
По дяволите! Извинявай, моля те!
Всичко е нормално!
По дяволите! Е, добре.
Ще успееш! Умолявам те, добери се до стълба!
Господи, умолявам те, моля те, направи така, че да не падна.
Само не ме оставяй да падна! Умолявам те, не ме оставяй да падна!
Ти се добра! Добра се!
Линч! Линч?
Всичко е наред!
Махай се, кучко!
Опитай се да не мърдаш!
Почакай, ще побързам!
Умолявам те, по-бързо!
Джо! Обърни се!
Джо?
Помощ, моля ви! Чакайте!
Всичко наред ли е с теб? Ей, чуваш ли? Ей, жива ли си?
Дръж се! Дръж се! Ще ти помогна.
Не. Нямаше други коли.
Намерих я на пътя в подножието на планината Холистън.
Сега ще я докарам при вас.
Дръж се. До болницата има около 10 минути.
Всичко ще се оправи. Всичко ще е добре.
Всичко е наред, коте. Всичко ще бъде наред.
З А М Р Ъ З Н А Л И
Превод от руски: lus a.k.a. insomnias
Сценарист и режисьор АДАМ ГРИЙН
Продуценти ПИТЪР БЛОК и КОРИ НИЙЛ
Изпълнителни продуценти ТИМ УИЛЯМС, ДЖОН ПЕНОТИ, МАЙКЪЛ ХОГАН
Оператор УИЛ БАРЕТ
Дизайнер БРАЙЪН А. МАКБРАЙН
Редактор ЕД МАРКС
Постановчик ДОН ШЕЙН
Композитор АНДИ ГАРФИЙЛД
Актьорски подбор НАНСИ НЕЙЪР БАТИНО
В главните роли ШОН АШМОР
КЕВИН ЗЕГЕРС
ЕМА БЕЛ